Det handlar om Maryanne.
Jag skulle vilja prata med dig, mr Stewart.
Jag har kommit till Washburn Creek för att prata med dig. Herregud...
Jag har kommit hem till dig för att prata om Maryanne.
Jag skulle vilja be om...
Jag skulle vilja prata med dig om Maryanne.
Det handlar om Maryanne.
Maryanne?
- Var stilla. - Jag vill inte sova än.
Träflisen gör ondare nu än när jag drar ut den.
Mary...
Du måste också vila, Mary-
-om du vill se bra ut när din irländare kommer och uppvaktar dig.
Var stilla.
Vad är det?
- Ta bort honom. - Kom, Aster.
- Vad är det som händer? - Indianer?
- Ner i jordkällaren. - Kom.
Kom.
Håll dörren låst. Och öppna inte för någonting.
- Mamma. - Tyst.
Josh. Gråt inte. Var modig för mig.
Josh!
Josh! Josh!
Svensk text: SSG - SweSUB Group © FRiEND och OkÄND
www.SweSUB.nu
Maryanne? Mary? Är det nån hemma?
Mr Williams, sir. Stewarts är inte hemma.
Herregud.
Stewarts är borta. Lugn. Sa Mary nåt till dig om att ge sig av?
- Nej. - Williams då?
Herregud.
Fan också.
Indianer tog dem. Gud hjälpe dem.
Vi måste ta tillbaka dem.
Jag hängde tre män där uppe. Indianer.
Mata inte Dobie med ditt struntprat, mr Parcher.
Det är inte skitsnack. Det är historia.
- Han måste lära sig var han kommer ifrån. - Svär inte framför min pojke.
- Jösses, är det kokoskaka? - Jag bakade den.
Kokoskaka från öster.
För tio år sen, i närheten, var jag tvungen att äta en häst för att överleva.
- Det är vidrigt. - Det var inte min häst.
Men nu sitter vi här och äter kokoskaka. Ganska civiliserat land.
- Det finns kyckling och majsbröd. - Jag ska ge mig på majsbrödet direkt.
Det kommer en ryttare.
- Du kan väl ta in din mamma i huset? - Han bär en konstig hatt.
- Det är nog din dräng, mr Coffey. - Alla kan bära en konstig hatt.
- Ta med din mamma in. - Kom, Dobie.
Kom igen.
- Jösses, Coffey. Jag hade en picknick. - Indianer, de har dödat...
Där. Det är från, mr Clay. De tog Maryanne, de tog hela familjen.
Jag kan läsa.
"Indianmassaker vid Washburn Creek. Williams dödade, Stewarts kidnappade."
Dödade indianerna Williams små tjejer också?
Nej, det verkar som att mr Williams gjorde det.
Det är en jävla anklagelse det.
Om vi har att göra med Crow eller Ute, kan Dobie se saker han inte bör.
Jag har bestämt mig, Will.
Du har redan förlorat en man till indianerna. Jag vill inte riskera en till.
Jag har ingen man i det här huset. Jag har en pojke.
Ta honom till Washburn Creek och ta tillbaka honom.
- Är hästarna klara? - Ja, sir.
- Vi är redo, mr Parcher. - Då ger vi oss iväg.
Mr Parchers har klarat av allt som han har utmanats med.
Håll dig nära honom. Det kommer att bli bra.
Hon borde ha blött mer.
- Det är samma med tjejerna. - Ida och Daphne.
Jag tror att de hette så.
- Vill du vänta utanför? - Nej.
Bra.
Jag undrar... Vad för sorts vapen som gör sån här skada.
Ingen skalperkniv jag känner till. Kanske nån form av mejsel.
Det geväret kan bara skjuta två gånger.
Han var tvungen att ladda om det... om han ville döda alla.
Vilken kristen kvinna som helst skulle vilja dö istället för att bli fången.
Om mr Williams hade tid att ladda om, är det för att hans fru gav honom tiden.
Jag hoppas att du är stark nog att ta hand om din mamma.
Jag förmodar att en vild buffel kan ha gjort det här.
Det verkar som att du har hittat ett hål i marken, Will.
Och fyra lik, sex som saknas...
- De flesta är kvinnor och barn. - Jag hämtar hästarna.
Vänta. Jag bestämmer. Jag måste veta vem vi jagar.
- Hur länge har indianerna haft dem? - En dag ungefär.
- Det räcker för att de ska... - Varför spårar vi dem inte?
Vill du möta ett krigståg av indianer själv? De gör slut på dig direkt.
- Följ med. Vi ska göra det här rätt. - Oroa dig inte. Vi ska hitta dem.
Mår du bra?
- Vi borde ge oss av efter dem. - Kände du dem?
Ja. Stewarts...
Det är Maryanne.
- Var ni ett par? - Jag jobbade på det.
- Vem är Henry Victors indian? - Ten Bear, en Crow-indian.
Walnut, mr Victors fältflaska är tom.
- Han kallade dig Walnut. - Ja, det gjorde han.
- Heter du så? - Jag heter Callaghan.
Är du irländsk?
Han som kallade mig Walnut tror att han är bättre än mig.
Men jag är inte värvad.
Jag lagar mat åt Fort Lincoln. Jag kan ge mig av när jag vill. Förstår du?
Visst.
Jag heter Fergus Coffey.
Coffey. Är du svart?
- Fördömt. - Vad är det?
Vi kommer inte att hitta några kidnappade fruar i reservatet.
Vi kan dra iväg själva.
Då skulle det bara vara vi fyra och vi vet inte hur många rödskinn det är.
Vi måste hitta Stewarts. Om vi kan göra det med Henry Victors hjälp, bra.
De har haft alla chanser i världen och inte dödat oss än.
- Mr Parcher. - Jag är ledsen, Dobie.
Den måste ha trampat i en präriehunds lya.
Lyssna... Du kan väl rida i förväg...
...och se hur långt vi ska rida innan vi slår läger?
Sätt fart.
Varför fjäskar du för grabben? Han tror redan att du är Jesus Crockett.
- Jag uppvaktar hans mor. - Är det Gertrude Spacks grabb?
Ja.
En smal kvinna. Du kan lika gärna strunta i grabben.
Det är ingen rättfärdig uppfattning.
- Hej. - Mr Victor, sir. Mr Parcher sa att...
- Titta där borta. - Är det en häst?
Titta får du se.
- Han har sett oss. - Tror du inte att jag vet det?
- Varför flyr han inte? - Vi kan väl fråga honom?
- Vi måste hitta de vita. - Parcher.
De här människorna. Onda indianer tog dem.
Hjälper du oss så släpper vi dig.
Vi har inte tid för det här, Will. Fångar kommer bara att sakta ner oss.
Jag går hellre i rätt riktning än rider med mitt huvud i arslet.
Vad händer med Stewartkvinnorna?
Du har inget att säga till om, Clay. Jag bestämmer över de här soldaterna.
Så länge du rider med oss, bestämmer jag över dig också.
Indianen vet inte ett skit. Han skulle inte säga nåt även om han visste.
Han kommer att prata.
- Jag är ledsen, Callaghan. - Du vill inte se det.
- Vet du om han har pratat än? - Det har inte med saken att göra.
De slutade att ställa frågor för en halvtimma sen.
Vad är det? Vad fan är det för nåt?
En tobakspung.
Den är ful som fan.
Jag tog den av en indian, som hette "En-Tobaks-Pung".
- Vad är det för nåt - En pung, Dobie.
- Jag gillar inte Henry Victor direkt. - Där har du en idiot.
Jag höll på att gå med i armén efter New York.
Omöjligt att få jobb där. Ingen vill hyra en irländare.
Jag känner igen det. Kom du ensam till det här landet?
Jag hade en syster, hon dog av lungsot ombord på båten.
Vi la henne i vattnet, de ville lägga allt i vattnet för att skydda oss-
-men jag lyckades behålla en... Vad kallar man det? En brosch.
Den tillhörde mamman. Jag gav den till Maryanne Stewart.
Han har gett upp för ikväll. Prisa Gud.
Fan också. Hoppas att jag får sparken.
Kom här. Ät, okej?
Ni kommer att bli levande begravda. Ni kommer att leva när de äter er.
Ät nu, kom igen.
Min far var en av männen bakom gevären-
-som höll tillbaka Sioux i striden om New Ulm.
- Känner du till historien om New Ulm? - Ja, sir. Min far dog där.
Jag hoppas att du vet att din far dog tappert.
Jag ska skåla för din far, och alla andra runt elden-
-för att vi inte vill se nåt sånt hända i det här landet igen.
- Jag skålar för det. - Alla skäl är bra.
Vem matade min indian?
Vi kommer inte att hitta nybyggarna förrän han pratar.
Och han äter inte...förrän han pratar!
Vem matade min indian?
Walnut! Din jävel...! Walnut!
- Var är du? - Kan nån hitta den jäve... - Jag matade honom.
- Varför, din okunniga jävel? - Henry.
Höjer du pistolen så är ni hängda inom en timma.
Herregud, Henry, han skulle ju bara skoja med dig.
Matade Coffey honom med samma skit som vi fick, är han nog inte gladare nu.
Jag har befälet här.
Och jag tänker inte låta min maktbefogenhet bli underminerad.
- Be om ursäkt till honom. - Jag ber om ursäkt.
Vi går och lägger oss.
Jag vill ha tre män som vaktar tills gryningen...
Försöker nån att smyga in i det här lägret, eller om nåt rör sig, döda det.
Vem där?
Mår du bra?
Kom igen, Samuel, upp med dig.
Herregud, Samuel, din fulla jävel!
Vad har du åt mig här? Ge mig min...
Vem där?
Vakna, Samuel.
Vakna, Samuel, för guds skull!
Skitsnack. Skitsnack. Var det nån som såg de där gula jävlarna?
Jag tänker inte tro att fyra av mina män gav sig av utan att väcka nån.
Vad har hänt?
Godmorgon, hjärtat. Henry Victor saknar några från igår.
- Vart är dem? - Det är det som är frågan.
- Vad har han att säga nu? - Vi vet redan att det inte fungerar.
- Jag är glad att de gillar vita också. - Vad sa han?
- Han säger att han gillar vita män. - Burrowers.
Han berättar om en annan stam. Gruvarbetare.
Det sa han inte.
Han använde ett ord för när djur gräver, "burrow" kanske.
- Stammen Burrowers? Igår kväll? - Låt min grabb göra sitt jobb, Will.
- Var hittar vi Burrowers? - De kommer att hitta er.
Även om du smakar som en vit man nu.
- För fan, Henry. - Rör inte min indian.
- Rör aldrig min indian! - Jag har hört honom skrika tillräckligt.
Han har ingen information ändå. Vi får våra svar på reservatet.
Det här är inte Sioux, Henry. Han sa precis, "Burrowers".
Vi måste möta fienden innan de hittar oss. Förstår du?
- Vi ska till reservatet. - Mr Parcher.
- Vad tror du? - Jag vet inte.
Där är en till, kanske en tredje till där borta.
Helvete.
Henry Victor skulle hellre dra ur tårna på indianen än att följa spåret innan oss.
Ursäkta, sir?
Vi ska nog inte rida med militären längre.
Jag har inte ridit så här mycket sen vi red till stan.
- Dobie. Vad tror du? - Det är lugnt.
- Jag måste pissa. - Du har gjort bra ifrån dig, Dobie.
Du borde sova. Vi ska upp innan gryningen.
Vi har bara några dagar...
Har du nånsin hört talas om en stam som kallas Burrowers?
- Vi tar tvåtimmarsskift. - Ja.
- Herregud. Vad är det? - Skjut inte. Skjut inte.
Det är jag, Callaghan, Henry Victor kock.
Herregud. Försöker du ta livet av dig?
Jag kan inte redogöra för de andra.
- Visste inte att de saknades förrän nu. - Rider du med oss, så jobbar du åt oss.
Ett otäckt jobb i ett ovänskapligt land. Du följer med, som du är ombedd.
- Kan jag få fråga vem som är chef? - Vi är kompanjoner.
Lyssna på Parcher. Gör som Clay säger.
Jag är envis. De har varit uppmärksamma.
Välkommen i gänget, Walnut.
- Det här är obegripligt. - Rör inget.
Vem tar män och hästar och lämnar sånt av värde för att ruttna?
Det här är nåt vi inte sett förut.
Vi håller oss till spåret, va?
Vilket håll ska vi åt?
Jag antar att du går åt det hållet vi ber dig.
- Vad gör vi med vagnen? - Vi skulle ju inte röra den.
Jäklar.
Fan.
Vad är det med dig?
Vad i helvete?
Herregud.
Hon andas.
Hon är ingen Stewart.
Vem är hon?
- Det där ser ut som en Williamskvinna. - Hon borde förlorat mer blod också.
- Fortfarande fuktig. - Några andra märken på henne?
- Du har ögon. - Det är nåt som krafsar.
- Hon har varit drogad en tid. - Vad mer?
- Vad mer vill du ha, John? - Har indianerna våldtagit henne?
- Det är nåt som krafsar inuti henne. - Vad snackar du om?
Jag hör det också.
Det är i hennes sko.
Ta av den.
- Varför begraver de henne levande? - Jag vet inte.
Ett mirakel att hon lever.
Krucifixet som sitter fast på henne då?
Tänk om de har begravt Maryanne.
Vi hittar henne.
Varsågod.
- Vad gör jag med den? - Helveteselden, jag vet inte.
Hitta tröst i din Skapare. Du har vakten.
Stanna med henne vid Fort Lincoln. Vi hämtar dig på vägen tillbaka.
- Jag är ifatt er om ett par dagar. - Vi har bara ett par dagar-
-innan de saknade är lik, eller värre.
Kör lungt, så du inte bryter Spears ben.
- Jag vet, sir. - Ni kommer klara er.
Jag skulle inte lita på nån annan i gänget för att göra det här.
Nu sticker vi.
- Jag gillar inte den här tystnaden. - Ta det med ro.
Där borta.
Han ser ut som en Sioux.
Fan, de har omringat oss.
Kom.
För helvete, det var en hälsning.
- Får vi problem? - Jag förväntar mig det.
- Jag är skjuten. - Herrejävlar, hästen sparkade dig.
Och du förtjänar värre.
Rör du pistolen utan att jag säger till, kör jag upp den i arslet på dig.
- Fattar du? - Ja.
Då säger vi så.
Tänk inte på det som framfusighet eller nåt.
Det var trevligt.
Godnatt.
Jesus.
Du är fortfarande vaken. Jag försökte att...
Jag är ledsen, jag...
Vad har de gjort med dig?
Tror du att Siouxerna där borta var Burrowerstam?
- Finns fler stammar än jag kan räkna. - Varför har vi aldrig hört om dem?
De presenterar sig nog snart.
Irländaren gjorde oss till de mest hatade vita i Dakota.
- Jag släpper honom när vi kommer hem. - Amen för det.
Jag håller mig undan tills vi hittar Stewarts.
De kanske inte är så långt borta. Indianen du sköt på ville prata-
-han vill byta det enda han har... Vita. - De handlar inte med vita.
- Om det här är mer hämnd än räddning... - Hon behöver inte vara död.
Vi kan fortfarande hitta henne.
Han har rätt. Vi slutar inte, vi sover inte, vi...
Jesus, Clay.
- Mitt ben. - Börja dra.
Kom hit.
Slösa inte på kulorna om ni inte är tillräckligt nära för att döda.
- Hur länge ska vi ligga här? - De kan ligga i bakhåll.
Hästen börjar lukta.
Är inte det här giftek?
- Ser så ut. - Så här gör vi...
Sätt på er handskarna...
...och samla ihop så mycket ni kan, medan vi väntar på gryningen.
Vi brukade bränna den här skiten i Georgia.
Jaså?
Jag känner en man som hamnade i röken.
- Hans lungor blev luftade i två dagar. - Är ni klara?
- Han drunknade i sitt eget blod. - Allt klart.
Okej, börja elda.
Det verkar inte rätt.
Det hjälper oss så vi kan fortsätta.
Jag trodde inte att du var troende.
För att vi ska veta var han är begravd.
Låt det vara. Får indianerna reda på att en vit är begravd här, är de benägna...
...att gräva upp honom och slita ut hans ögon.
Göra honom blind i andevärlden.
- Betyder det här att vi rider tillbaka? - Nej.
John Clay pissar på oss från himlen om vi vänder tillbaka nu.
Hur tror du att han gör det där?
Sover på hästen.
Önskar jag visste. Har inte stängt ögonen sen i går morse.
Jag önskar att jag hade min hatt.
Svårt att fatta...
...att John Clay är död.
Jag har känt honom sen vi var små.
Får du nånsin tillbaka några?
Kvinnor...
...från indianerna?
Inte personligen. Inte levande.
Jag...
Jag träffade en kvinna som...
...kom tillbaka en gång, men hon blev aldrig densamma.
Men hon levde.
- Jag tar första vakten. - Nej, sov du. Jag...
Jag håller utkik.
Callaghan. - Parcher.
Coffey. Jag hittar inte Parcher.
- Varför är elden så stor? - Han var borta när jag vaknade.
Det är nåt på gång.
Han använder oss.
Indianerna ser elden och anfaller oss, Parcher ser indianerna.
Den jäveln.
Den här elden ska släckas.
Hörde du det?
Det är nästan som...
Min hals.
- Har vi nåt bandage? - Det blöder inte. Jag känner inget.
Herregud.
Nu kan jag inte känna handen.
- Vad gjorde den där indianen med mig? - Det där var inte indianer.
Här. Rengör den.
Vilken rätt hade du att använda oss som bete?
Det handlar inte om rättigheter. Och det är jag som är skuren.
- Jag kan inte känna mitt ansikte. - De är runt omkring oss.
De väntar nog på att vi ska somna igen.
Fet jävla chans idag.
Coffey, skulle du vilja ge mig korset?
Om jag inte klarar mig...ger du den till miss Gertrude Spacks från mig.
Eller så ger du den till Dobie, och säger att den är till hans mamma.
- Jag gör det, om det blir aktuellt. - Det uppskattar jag.
En eld!
Försiktigt, vi vet inte om de är vänliga.
Nåja, bara de är mänskliga.
Vänliga.
Fredliga.
Du är märkt. Burrowers.
Vad sa hon?
Hon bad oss att läsa en trollformel.
- Trogen. - Hon heter Faith.
Burrowers dödade min familj. Igår sköt jag min man för att han inte-
-skulle lida när de åt honom.
Hon pratar om Burrowers. De dödade hennes familj.
- Fråga vad det är för nåt. - Och var vi hittar dem?
Var kommer Burrowers ifrån?
De kommer var tredje generation. Vi försökte fly österut-
-genom Great River.
Vad är Burrowers för nåt?
De fanns här innan de vita, innan människorna och livnärde sig på bufflar.
De begravde födan, lät den ruttna.
De förgiftade kan inte sova.
De använder nåt slags gift och begraver sin offer levande.
När blodet är koagulerat och organen mjuka, återvänder de för att äta...
...de dricker.
- De äter de mjuka delarna. - Mjuka delarna?
Vad betyder det?
Jag gillar mina mjuka delar.
Ni dödade bufflarna, så Burrowers hittade annan föda.
Min far sa att Ute hade slagits mot dem, men Ute är lika onda som vita män.
De hjälper oss inte.
- Ute-indianerna vet hur man dödar dem. - Vet hon hur man stoppar giftet?
Läka? Läka igen?
Du kan dö.
- Ute kanske vet. - Stewarts då?
- Vad är det med dem? - Vi kan inte sluta leta för din skull.
Vi hittar Ute-indianerna. De leder oss till Burrowerstammen.
Vi dödar Burrowers, du får din tjej, du bygger en stuga och leker amerikan.
Följer Faith med?
Ja, annars dödar jag henne.
Coffey, ser du blåmärket på Parchers nacke?
Hans ansikte och händer också.
Han börjar att tappa det.
Börjar fundera på om jag vill riskera arslet för den där galningens botemedel.
Jag tar inga risker för honom.
Du tror fortfarande att du ska hitta din tjej, Maryanne Stewart?
Om hon ser ut som han då?
Jag kanske också behöver botemedlet.
- Vad grälar ni om? - Vi bara pratar.
Jag tyckte att jag hörde mitt namn. Säg inte att ni redan är trötta.
- Det är Ute-territorium. - Ditt sår är fläckigt.
Det är så de hittar dig.
Vad sa hon?
Inte nåt.
Kom nu.
- Vi är framme. - Va?
- Vi är inte framme. Vi är ingenstans. - Ute kommer. Vi måste bara vänta.
- Hjälp mig av. Röven är som en degklump. - Vi borde inte stanna.
- Hoppa ner. - Stanna inte. De dödar oss alla.
De dödar oss alla.
Är dina ögon öppna, kompis?
Hör du när jag ropar?
Jag är vaken.
Bra, fortsätt så.
Tror du pojken och hans kvinna kommer försöka att lämna oss?
Hörde du vad jag sa?
Jag hatar att behöva skjuta nån som försöker överge mig här ute.
Vad fan?
Skjut den!
- Såg ni de där sakerna? - Du sköt mig i benet!
- Jag räddade ditt otacksamma arsle... - Parcher, din dumma fitta!
Herregud, det var ingen indian.
- Lägg ved på elden. - Lägg ved på elden, säger hon.
Vi borde fortsätta. De hittar honom tack vare såret. Vi lämnar honom-
-han är redan död. Vi måste fortsätta, annars dör vi.
- Vad säger hon? - Skitsnack. Hon är hysterisk.
Använd händerna. Teckna.
- Hon vill att vi sticker. - Nej, vi stannar här.
- Lyssna inte på den rödskinnade slynan. - Hon vet mer än du.
- Kan du rida? - Ja, om jag kommer upp på hästen.
Vi stannar ta mig fan här.
Coffey...
Fan ta dig, Coffey. Fan ta dig.
Bäst ni ber till Gud att jag dör.
Det kommer mer blod.
Coffey, vi måste göra nåt åt mitt ben.
Kom.
- Kan ni prata? Ingen engelska. - Skjut dem.
- Jag har inget vapen. - Släpp mig och ta ditt gevär.
Är ni Ute?
Prisa Herren. Han skickade några Ute.
- Franska? - Ja...
Jag pratar franska... Typ.
Bra att prata franska. Vi är bra indianer. Vänner.
Vi söker en vit familj. Förlorade till...Burrowers.
- Släpp mig och ta ditt gevär. - Döda mannen - vi fixar problemet.
Liten fisk... Vi jagar. Liten fisk att jaga med.
Han säger att han kan hjälpa dig. Nåt om en liten fisk. - Vi förstår inte.
Liten fisk.
Vi använder den sjuka som en liten fisk. Förstår du?
Han fortsätter prata om liten fisk.
- Från de sjuka. - Herregud, han...
Han pratar om bete.
- Nej! Herregud, han pratar om bete. - Släpp mig!
Gud...
- Följer ni efter, dör ni. - Skjut honom!
- Ta ditt gevär och skjut den jäveln! - Liten fisk är redan död.
- Låt dem inte ta mig! - Liten fisk till fällan.
- Ni kommer att döda mig, era jävlar! - Vi fixar det.
- Är de borta? - Jag vet inte.
Han är redan död. Följer ni efter blir ni dödade.
Du funderar väl inte på att följa efter dem?
Ute?
Herregud.
Coffey?
Hon är död.
Vi sticker hem.
- Jag måste hämta Parcher. - Nej. Han var död innan indianerna kom.
Det är inte för hans skull.
Vi vet inte hur man botar Burrowergift. Vi vet inte hur man dödar dem.
- Jag vill hem. - De tog Maryanne hemifrån.
Det är inte säkert hemma.
Tystnad.
Coffey. Tack gode Gud.
Vad?
- De tvingade mig att dricka... - Dricka?
Vad menar du?
Nej!
Ni förgiftade den lilla fisken...
...för att förgifta dem.
Spjut.
Det fungerade inte.
De lever fortfarande.
Det var solljuset. Det brände dem levande.
Ute förgiftade dem. De hällde nåt i Parcher som fick dem att somna.
Om den indianen dör hittar vi inte giftet.
Fan.
Inget är enkelt.
Jag hinner till Fort Bismarck och tillbaka med en doktor på två dagar.
- Tror du indianen överlever så länge? - Jag vet inte.
Gör du?
Iväg med dig.
Kom igen. Sätt igång, din late jäkel.
Hallå!
Parcher är irländsk.
Det var som fan. Parcher är irländsk.
De sa att du var här. Jag är glad att du klarade det.
- Du var lite för sen för Will Parcher. - Jag vet.
Vad i helvete gjorde de där indianerna?
Vi begravde honom riktigt. Han var klokare än jag sa.
Det tog oss fyra dagar och en hel del smärta-
-att få Siouxen och berätta vad Parcher gissade direkt.
Nåja, vi har spejare som jagar iväg Ute norrut just nu...vanliga indianer.
- De kan tjuta, men de kan inte slåss. - Var är Callaghan?
- Vem? - Han var er kock!
- Han var med den här... - Walnut.
Gud vare med honom. Walnut...han...
Han hade varit skyldig mig sitt liv om han överlevt.
- Va? - Vi var tvungna att amputera hans ben-
-och han dog. Han var hysterisk, sinnesförvirrad innan han dog.
Ja.
Vi hittade aldrig Stewarts.
Nåja... Jag tvivlar på att vi nånsin gör det.
De var troligen döda innan vi började.
Allt vi kan göra är att försäkra oss om att indianerna aldrig gör nåt sånt igen.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © FRiEND och OkÄND
www.SweSUB.nu